EU-maiden työllisyys on viime vuosina noussut ja työttömyys pysynyt ennallaan. Suomessa tilanne on toinen: työttömyys on noussut EU-maista toiseksi nopeimmin viimeksi kuluneen vuoden aikana.
- Tämä juttu on arkistoitua sisältöä, joka tarjotaan luettavaksi sellaisenaan. Tämän vuoksi siinä voi olla saavutettavuusongelmia.
Joulukuu on kuukausista julmin – rekisteritieto synkistää kuvaa työllisyydestä
Alueellisia työmarkkinoita on kuvattu perinteisesti vuoden lopun tilanteen perusteella. Kuva muuttuu, kun vuodenaikoihin liittyvä kausivaihtelu otetaan huomioon ja tilastointia laajennetaan eri ajankohtiin.
Työllisyydestä ja työttömyydestä laaditaan tilastoja haastattelututkimuksen ja hallinnollisten rekistereiden perusteella. Toistaiseksi rekisteritiedot perustuvat vuoden lopun tilanteeseen, kun haastattelututkimus kuvaa vuoden jokaista kuukautta.
Otoskoosta johtuen haastattelutiedon perusteella ei voida laatia esim. kunnittaisia työllisyystietoja, vaan ne on laadittava rekistereiden perusteella.
Työttömyyden osalta kuntatason tietoja työmarkkinoiden toiminnasta on hyvin saatavilla, sillä työttömiä tilastoidaan kuntatasolla työ- ja elinkeinoministeriön työnvälitystilastossa ja Tilastokeskuksen työssäkäyntitilastossa.
Työllisten osalta tilanne on hankalampi: kuntatasolla työllisiä tilastoidaan ainoastaan Tilastokeskuksen työssäkäyntitilastossa.
Työssäkäyntitilasto kuvaa väestön taloudellista toimintaa vuoden vaihteessa eri rekistereiden perusteella. Kuten työvoimatutkimuksen perusteella hyvin tiedetään, työttömyys- ja työllisyysasteissa on paljon kausivaihtelua. Työllisyysaste on kesäisin talvea korkeammalla.
Koska työssäkäyntitilasto kuvaa vain vuoden vaihteen tilannetta, voi kysyä, antaako kyseinen tilasto liian synkän kuvan alueellisista työllisyysasteista ja saako alueellisista eroista vääristyneen kuvan pelkän joulukuun tilanteen pohjalta. Seuraavassa yritän vastata näihin kysymyksiin.
Kausitasoitus tasoittaa vuodenajan vaihteluita
Vertailukohdan rekisteritiedoille saa Tilastokeskuksen työvoimatutkimuksesta, joka kuvaa väestön työhön osallistumista haastattelututkimuksen keinoin.
Työvoimatutkimuksesta saadaan tietoa työllisyydestä ja työttömyydestä kuukausittain, mutta otoskoosta johtuen tieto ei ole luotettava kuntatasolla. Tästä johtuen vertailu pitää tehdä koko maan tasolla.
Vertailussa käytin työvoimatutkimuksen 20–64-vuotiaiden enkä 15–74-vuotiaiden työllisyysastetta, koska alaikäisten työssäkäynnistä ei saada luotettavasti tietoa rekistereiden perusteella (työeläkkeiden vakuuttamisvelvollisuus ei koske heitä).
Kaikki tässä artikkelissa esitetyt työllisyysasteet on laskettu kyseisellä ikärajauksella. Laskelmissa ei ole otettu huomioon väestöpohjan muutosta, vaan luvut kuvaavat kunkin alueen väestöä[1] vuoden lopussa. Mikäli esimerkiksi kesäkuun työllisyysastetta haluaisi kuvata mahdollisimman totuudenmukaisesti, tulisikin käyttää kesäkuun väestöä kuvaavia tietoja. Tähän ei kuitenkaan ollut tässä yhteydessä mahdollisuutta.
Tarkoitukseni on laskea työllisyysaste kuukausittain hallinnollisten rekistereiden perusteella ja vertailla tätä työvoimatutkimuksen työllisyysasteeseen tekemällä molemmille aikasarjoille kausitasoitus.
Kuukausittaisen työllisyysasteen olen muodostanut työssäkäyntitilaston vuositilaston periaatteita mukaillen. Kyse ei siis ole ns. virallisesta tilastosta, vaan omista laskelmistani.
Kausitasoituksella tarkoitetaan laskennallista menetelmää, jolla pyritään poistamaan aikasarjasta vuosittain miltei säännöllisenä toistuva kausivaihtelu. Vaihtelua aiheuttavat esimerkiksi kesätyöt ja kausiluonteiset työt (esim. rakentaminen ja matkailu).
Kausitasoituksella aikasarja voidaan jakaa eri komponentteihin eli trendiin, kausikomponenttiin ja epäsäännölliseen komponenttiin. Kausi- ja epäsäännöllinen komponentti muodostavat yhdessä kausitasoitetun aikasarjan (ks. esim. Tilastokeskus 2013).
Ideana on siis vertailla työssäkäyntitilaston ja työvoimatutkimuksen työllisyysasteen vuosivaihtelua kausitasoituksen avulla. Jos rekisteritieto käyttäytyy eri vuodenaikoina kuten haastattelutiedoista laadittu työllisyysaste, kertoo se nähdäkseni siitä, että myös rekistereistä voidaan laatia kuukausitason tilastoja.
Rekisteritietoja voidaan käyttää kuukausitilastointiin
Rekistereistä lasketun työllisyysasteen kausivaihtelu ja kausitasoitettu aikasarja mukailevat työvoimatutkimuksen lukuja. Rekisteristä laskettu työllisyysaste poikkeaa työvoimatutkimuksen vastaavasta ainoastaan aikasarjan ns. satunnaisvaihtelun osalta – verrattuna työvoimatutkimukseen sitä ei oikeastaan ole. (Kuvio 1.)
Tuloksen perusteella voidaan päätellä, että rekisteritietoja voidaan käyttää kuukausitason tilastointiin.
Kausivaihtelun ja trendin mukailun ohella luotettavuuden puolesta puhuu se, että tilastojen välinen tasoero säilyy kaudesta riippumatta: työvoimatutkimuksesta saadaan noin 1‒2 prosenttiyksikköä korkeampi työllisyysaste.
Kuten hyvin tiedetään, rekisterin perusteella laaditut työttömyysluvut ovat työvoimatutkimuksen lukuja korkeampia eli rekisterin perusteella saadaan synkempi kuva työmarkkinatilanteesta (erosta ja sen syistä ks. Larja & Pyykkönen 2015).
Sama pätee työllisyyslukuihin: rekisteristä laskettu työllisyysaste on kyselytutkimuksella saatua matalampi riippumatta vuodenajasta.
Työllisyyttä koskevista tilastoista ei ole käyty yhtä lailla keskustelua eikä eroja ole siten tutkittukaan samassa määrin. Näin ollen yksiselitteistä vastausta tilastojen tasoerolle ei ole tarjolla.
Toinen mielenkiintoinen ero tilastojen välillä on kesäkauden työllisyyspiikin koko ja ajoitus. Työvoimatutkimuksessa kesäkauden piikki sijoittuu heinäkuulle, kun rekisteristä laskettuna kesäkauden nousu alkaa aiemmin ja piikki sijoittuu kesäkuulle.
Vaikuttaa myös siltä, että työvoimatutkimuksessa kesäkauden työllisyysaste nousee hieman korkeammalle kuin rekisterissä (vaikka tilastojen välinen ns. luonnollinen tasoero otettaisiin huomioon).
Rekisteristä lasketun työllisyysasteen kausivaihtelusta puuttuu myös työvoimatutkimuksen kausivaihtelussa havaittavat piikit loka/marraskuun ja helmikuun tienoilla.
Joulukuu on työmarkkinoiden alavireisin aika
Kuten kuviosta 2 käy ilmi, on joulukuun työllisyysaste kausitasoitettua sarjaa alhaisemmalla tasolla koko tarkastelujaksolla lukuun ottamatta vuoden 2009–2010 suhdannekäännettä. Tuolloin kausitasoitettu sarja oli keskimäärin noin prosenttiyksikön joulukuun työllisyysastetta suurempi.
Kuvio 2. 20–64-vuotiaiden työllisyysaste, kausitasoitettu työllisyysaste ja joulukuun työllisyysaste 2008–2014
![Kuvio 2. 20 - 64-vuotiaiden työllisyysaste, kausitasoitettu työllisyysaste ja joulukuun työllisyysaste 2008 - 2014. Lähde: Tilastokeskus, työssäkäyntitilasto.](/tietotrendit/media/uploads/inbetween/inbetw2016/pyykkonen/pyykkonen_kuvio_2.png)
Lähde: Tilastokeskus, työssäkäyntitilasto
Ero voi kuulostaa hyvin mitättömältä, mutta työllisyysasteiden yhteydessä pienilläkin eroilla on merkitystä.
Tämä tarkoittaa sitä, että alueellisia työmarkkinoita on arvioitu aina synkimmän ajankohdan mukaan. Voisi ajatella, että alueita vertailtaessa tällä ei kuitenkaan olisi väliä – onhan mittapuu sama kunnasta riippumatta.
Toisaalta kausityötä tehdään enemmän toisilla paikkakunnilla kuin toisilla. Voisi esimerkiksi olettaa, että Lapissa talven turismi- ja laskettelusesonki ilmenee muita vuodenaikoja parempana työllisyystilanteena.
Voidaankin kysyä, muuttuuko kuva alueellisista työmarkkinoista, jos pelkän vuodenvaihteen sijaan laajennetaan tarkastelu koko vuoteen?
Kausivaihtelun suuruusluokka vaihtelee alueittain
Yksi tapa tarkastella kausivaihtelun merkitystä on vertailla alkuperäistä työllisyysastetta joulukuussa ja kausivaihtelusta puhdistettua työllisyysastetta joulukuussa. Näin saadaan käsitys siitä, minkälainen joulukuun työllisyysaste olisi ilman kausivaihtelua.
Vuoden 2014 joulukuussa koko maassa kausitasoitettu työllisyysaste oli 0,84 prosenttiyksikköä kausitasoittamatonta lukua korkeampi. Toisin sanoen: työllisyysaste oli 0,8 prosenttiyksikköä ”oikeaa tasoaan” matalampi johtuen kausivaihtelusta.
Laskemalla vastaava tunnusluku jokaiselle kunnalle saadaan puolestaan käsitys siitä, ilmeneekö kausivaihtelu eri tavoin eri alueilla. Joulukuun kausitasoitetun työllisyysasteen ja tasoittamattoman työllisyysasteen erotus oli kunnissa keskimäärin 1,17 prosenttiyksikköä vuonna 2014.
Erotuksen keskihajonta oli 0,65, alakvartiili 0,82 ja yläkvartiili 1,5. Tämä tarkoittaa, että puolessa kunnista erotus oli välillä 0,82–1,5 prosenttiyksikköä. Ero tasoittamattoman ja kausitasoitetun työllisyysasteen välillä voi joissakin tapauksissa olla siis muutamankin prosenttiyksikön luokkaa.
Lukujen tulkinnassa pitää muistaa, että kausitasoitusmenetelmän ja vertailuvuoden valinta vaikuttaa tuloksiin. Yhteen aikasarjaan voidaan sovittaa eri malleja, joista jokaisella saadaan eri tuloksia.
Kausitasoitetun työllisyysasteen ja tasoittamattoman työllisyysasteen erotus riippuu aina myös työllisyyden kehityksestä. Kausitasoitettujen lukujen tulkintaa on avannut esimerkiksi Tuomas Remes, jonka huomiot työttömyysasteen kausitasoituksen tulkinnasta soveltuvat myös työllisyysasteen tulkintaan.
Koko maan tasolla kausivaihtelussa ei ole mitään uutta, mutta alueellisesta näkökulmasta ajatus on mielenkiintoinen, sillä kausivaihtelun suuruusluokka vaihtelee kunnittain. Tämä tarkoittaa, että kuntien työmarkkinatilanteesta sekä alueellisista eroista voi saada erilaisen kuvan riippuen siitä, minkä kuukauden valitsee viiteajankohdaksi tai käyttääkö kausitasoitettua aikasarjaa vai ei.
Tätä havainnollistaakseni olen valinnut kuvioon 3 muutaman ääripään kunnan.
Kuvio 3. 20–64-vuotiaiden työllisyysasteen kausivaihtelu kunnittain 2014
![Kuvio 3. 20 - 64-vuotiaiden työllisyysasteen kausivaihtelu kunnittain 2014. Lähde: Tilastokeskus, työssäkäyntitilasto.](/tietotrendit/media/uploads/inbetween/inbetw2016/pyykkonen/pyykkonen_kuvio_3.png)
Lähde: Tilastokeskus, työssäkäyntitilasto
Muonio muodostaa Kittilän ja Kolarin kanssa poikkeuksellisen kolmikon verrattuna muihin Suomen kuntiin: ne ovat ainoat kunnat, joissa työllisyysaste on joulukuussa vähintään prosenttiyksikön parempi kuin kesällä. Länsi-Lapin kuntien poikkeuksellista asemaa selittänee talvimatkailusesonki.
Kaikki muut kunnat ovat kausivaihtelultaan suurin piirtein Kirkkonummen ja Kemin välimaastossa. Kemi toimii siis esimerkkinä kunnasta, jossa talven ja kesän erotus on poikkeuksellisen suuri ja Kirkkonummi esimerkkinä, jossa vaihtelu on erityisen pientä (tai sitä ei käytännössä ole juurikaan).
Pieksämäki on esimerkki tyypillisestä tapauksesta.
Suomessa on siis sekä kuntia, joissa viiteajankohdalla ei ole niin väliä (esimerkiksi Kirkkonummi) ja toisaalta kuntia, joissa viiteajankohdan valinta on ratkaiseva (esimerkiksi Kemi).
Keski- ja Itä-Suomessa kausivaihtelu suurinta
Toinen tapa tarkastella eroja on vertailla kesäkuun työllisyysastetta joulukuun työllisyysasteeseen. Vaikka viiteajankohtaa vaihtaa, muuttuu kuva alueellisesta työmarkkinatilanteesta kuitenkin melko vähän johtuen siitä, että mittapuu on kaikille sama.
Viiteajankohdan vaihtaminen saattaa nostaa joidenkin kuntien työllisyysastetta montakin prosenttiyksikköä. Ero muihin kuntiin ei kuitenkaan kasva samassa suhteessa, sillä myös muiden kuntien työllisyysaste nousee, jos tarkastellaan kesää talven sijasta.
Tästä huolimatta viiteajankohdalla on jonkin verran merkitystä. Kuviossa 4 on kuvattu joulukuun ja kesäkuun kausivaihtelun erotus.
Kuvio 4. Kesä- ja joulukuun työllisyysasteen kausikomponentin erotus kunnittain, prosenttiyksikköä
![Kuvio 4. Kesä- ja joulukuun työllisyysasteen kausikomponentin erotus kunnittain, prosenttiyksikköä. Lähde: Tilastokeskus, työssäkäyntitilasto](/tietotrendit/media/uploads/inbetween/inbetw2016/pyykkonen/pyykkonen_kuvio_4.png)
Lähde: Tilastokeskus, työssäkäyntitilasto
Kausivaihtelu nostaa eniten työllisyysastetta Keski- ja Itä-Suomen kunnissa, kun taas suurten kaupunkien kehyskunnissa vaikutus on pienin. Joissakin Keski- ja Itä-Suomen kunnissa kesän työllisyysaste voi olla yli viisi prosenttiyksikköä joulukuun työllisyysastetta suurempi.
Kausivaihtelua on vähiten suurimpien kaupunkien kehyskunnissa. Yksi mahdollinen selitys tälle on alkutuotannon työpaikkojen puuttuminen. Maatalous on vahvasti kiinni vuodenajoissa, joten se lisää kausivaihtelua esimerkiksi lomittajien ja kesätyöntekijöiden vuoksi.
Toinen selitys voi olla, että turismiin liittyvät palvelut työllistävät tasaisesti sesongista riippumatta toisin kuin esimerkiksi Lapissa, jossa talvisesonki on paljon kesää vilkkaampi.
Suurten kaupunkien kausivaihtelua voi tasoittaa myös esimerkiksi opiskelijoiden työssäkäynti: suurissa kaupungeissa korkeammat asumiskustannukset saattavat edellyttää opiskelijoilta koko vuoden työskentelyä, kun taas pienemmillä paikkakunnilla lukukausien välinen työskentely riittää.
Lisäksi on mielenkiintoista huomata, että kausivaihtelua on vähiten siellä, missä työllisyysaste on korkea ja työttömyysaste matala eli kaupunkien kehyskunnissa ja rannikolla.
Sen sijaan Keski- ja Itä-Suomessa, jossa työllisyysaste on perinteisesti ollut muuta maata matalampi, on kausivaihteluakin enemmän.
Alueiden väliset erot ovat niin suuria, etteivät erot tasoitu pelkällä kausitasoituksella. Vuoden 2014 joulukuussa pienin työllisyysaste oli 55,6 ja korkein 86,5 prosenttia eli vaihteluväli oli 31 prosenttiyksikköä.
Tekemällä kausitasoituksen joulukuun työllisyysaste parani eniten Pyhännällä (+3,1 prosenttiyksikköä). Pyhännän kausitasoitettu työllisyysaste oli vuoden 2014 joulukuussa 68,4 prosenttia ja tasoittamaton 65,3 prosenttia.
Parannus on sinänsä merkittävä, mutta kuten aiemmin totesin, se ei vaikuta merkittävästi Pyhännän suhteelliseen asemaan, sillä muidenkin kuntien työllisyysaste nousee.
Kausitasoitus tarkentaa kuvaa alueellisista työllisyyseroista
Alueellisia eroja työssäkäynnissä on kuvattu pitkään väestölaskentaan pohjautuvan työssäkäyntitilaston perusteella. Rekisteritietoihin perustuvan työssäkäyntitilaston viiteajankohta on perua väestölaskennasta, joka pyrkii kuvaamaan vuodenvaihteen tilannetta.
Väestön kuvaamisen kannalta viiteajankohdalla ei ole niin suurta merkitystä kuin työn ja työttömyyden kohdalla. Työvoimatutkimuksen perusteella nimittäin tiedetään, että työllisten ja työttömien määrä vaihtelee paljon vuodenaikojen mukaan.
Tästä syystä joulukuuta kuvaavissa luvuissa on aina eräänlainen joulukuu-kerroin, joka työllisyysasteen tapauksessa on miinusmerkkinen. Kausitasoitettu työllisyysaste on noin yhden prosenttiyksikön suurempi kuin kausitasoittamaton.
Työssäkäyntitilaston aineiston perusteella on kuitenkin mahdollista laskea työllisten määrä joka kuukauden lopussa aivan kuten joulukuunkin kohdalla. Näin ei ole kuitenkaan aiemmin tehty eikä rekisteristä saadun työssäkäynnin kausivaihtelusta ole näin ollen aiempaa kokemustakaan.
Tarkasteluni perusteella vaikuttaa siltä, että myös rekisteristä voidaan laskea kuukausittaisia tunnuslukuja – ainakin jos luotettavuuden mittana pidetään työvoimatutkimusta.
Rekisteristä lasketun työllisyysasteen vaihtelu vastaa aika hyvin sitä, mitä kausivaihtelusta työvoimatutkimuksen perusteella tiedetään. Kesällä työllisyysasteessa nähdään piikki ja vuodenvaihteessa luvut ovat matalimmillaan.
Alueellisista kausivaihtelua kuvaavista luvuista havaitaan, että kausivaihtelun suuruus vaihtelee alueittain. Kainuussa ja Keski-Suomessa joulukuun ja kesäkuun välinen ero on suurempi kuin muualla maassa keskimäärin.
Poikkeuksen muihin Suomen alueisiin muodostaa Länsi-Lappi, jossa joulukuussa mitattu työllisyysaste on kesää korkeampi täysin päinvastoin kuin muualla Suomessa. Tätä selittänee matkailuun liittyvä liiketoiminta ja sen työllistävä vaikutus.
Kunnittaisista luvuista käy myös ilmi, että kausivaihtelu on pienintä erityisesti suurten kaupunkien kehyskunnissa. Ilmiön taustalla voi olla vuodenaikoihin liittyvän alkutuotannon työpaikkojen puute – perunaa ei viljellä nukkumalähiöissä.
Huolimatta alueellisista eroista kausivaihtelun voimakkuudessa, ei alueellinen kuva työmarkkinoista muutu oleellisesti, vaikka viiteajankohtaa vaihtaisikin.
Yksittäisen kunnan kohdalla muutos voi olla jopa muutama prosenttiyksikköä, mutta muiden kuntien lukujen muuttuessa myös, säilyvät suhteelliset erot alueitten välillä lähes ennallaan.
Vaikka erot eivät ole suuria, ne eivät ole merkityksettömiä. Näyttää siltä, että kausitasoituksella alueellisista eroista voisi saada hieman tarkemman ja kenties totuudenmukaisemman kuvan.
Kirjoittaja on yliaktuaari Tilastokeskuksen väestö- ja elinolotilastot -yksikössä.
Lähteet:
Larja, Liisa & Pyykkönen, Topias 2015. Työttömyystilastot tilastoivat eri kohderyhmiä. Tieto & trendit – talous- ja hyvinvointikatsaus 4/2015.
Remes, Tuomas 2015. Työttömyysaste – ravistettuna, ei sekoitettuna. Tieto & trendit – talous- ja hyvinvointikatsaus 1.10.2015.
Tilastokeskus 2013. Kausitasoitettu trendi ja sen käytön rajoitukset.
Tilastokeskus. Työssäkäyntitilasto.
[1] Väestöllä tarkoitetaan vuoden lopussa maassa vakinaisesti asuvaa väestöä.
Lue samasta aiheesta:
Ulkomaalaistaustaiset työskentelevät nykyään yhtä usein erityisasiantuntijoina kuin suomalaistaustaiset. Yksi syy muutoksen taustalla on se, että informaation ja viestinnän toimiala on viime vuosina noussut ulkomaalaistaustaisten merkittäväksi työllistäjäksi.
Ulkomaalaistaustaisten työllisyysaste laski hieman vuonna 2023 pitkään jatkuneen kasvun jälkeen. Siitä huolimatta ulkomaalaistaustaisia työllisiä oli enemmän kuin aiempina vuosina.
Ikääntyneiden työllisyysasteet olivat Suomessa 1990-luvun laman jäljiltä roimasti heikommat kuin muissa Pohjoismaissa. Sittemmin olemme peitonneet kirimisvauhdillamme muut ylivoimaisesti.
Työvoimatutkimuksen mukaan sivutyötä tehneiden osuus työllisistä on Suomessa kasvanut jo pidempään ollen reilut viisi prosenttia vuonna 2023. Sivutyön tekijät ovat tyypillisesti yrittäjiä ja työskentelevät päätyössään tavallista useammin osa-aikaisesti. Viime vuonna 80 prosenttia sivutyötä tehneistä toimi yksityisellä sektorilla.
Muissa EU-maissa syntyneiden miesten ja EU:n ulkopuolella syntyneiden naisten työllisyysasteet ovat meillä korkeat verrattuna Ruotsiin ja EU-keskitasoon. Ulkomailla syntyneiden työllisyys on Suomessa myös kasvanut kansainvälisesti verrattuna ripeästi. Ulkomaalaistaustaisten tekemä työ on kuitenkin muita yleisemmin ns. epätyypillistä, kuten määrä- tai osa-aikaisia työsuhteita taikka vuokra- tai alustatyötä.
Työllisyyden määritelmää harmonisoitiin kansainvälisessä työvoimatutkimuksessa vuonna 2021. Tuolloin työstä vanhempainvapaalla olevien luokittelu työlliseksi yhtenäistettiin. Aiemmassa vertailussa suomalaisten ja ruotsalaisten naisten työllisyysasteet poikkesivat toisistaan reilusti, mutta uudistuksen jälkeen 20–54-vuotiaiden naisten työllisyysaste oli Suomessa ja Ruotsissa lähes samalla tasolla.
Vuonna 2022 työpaikkoja vaihdettiin selvästi eniten terveys- ja sosiaalipalveluissa sekä hallinto- ja tukipalveluissa. Toimialojen vahva sukupuolittuneisuus näkyy myös työpaikkojen vaihdoksissa. Kaikkiaan vaihtoja oli vuonna 2022 lähemmäs 793 000, kertovat työmarkkinavirtoja koskevat kokeelliset laskelmat.